יקירי,
אני בטוחה, שאני משתגעת שוב.
אני חושבת שלא נוכל לעבור שוב כאלה זמנים נוראים
והפעם אני לא אחלים.
התחלתי לשמוע קולות
ואינני יכולה להתרכז.
אז אני עושה את מה שנראה כדבר הטוב ביותר.
הענקת לי את האושר העילאי.
היית שם עבורי בכל דרך אפשרית.
אני יודעת שאני הורסת את חייך
ושבלעדי תוכל לעבוד
ותעשה זאת.
אני יודעת.
אתה רואה, אינני יכולה אפילו לכתוב כמו שצריך.
מה שאני רוצה לומר זה שאני חבה את האושר שלי לך.
היית כל כך סבלני איתי.
וטוב בצורה מדהימה.
הכל אבוד עבורי,
חוץ מהוודאות של טוב לבך.
אני לא יכולה להמשיך ולהרוס את חייך.
איני מאמינה שישנם שני אנשים מאושרים יותר ממה שהיינו.
וירג'יניה.
"השעות"
- בוקר טוב דוקטור! - מר וולף.
- קצת החמיר, אני חושב. - אני מבין.
המטרה שלי היא לשמור עליה במקום שהיא.
בוקר טוב, לאונרד.
בוקר טוב, וירג'יניה.
איך הייתה שנתך?
ללא ארועים.
- כאבי ראש? - לא, אין כאבי ראש.
הרופא נראה מרוצה.
- הכל מהבוקר? - כן.
האיש הצעיר הזה הגיש את כתב היד שלו.
מצאתי שלוש שגיאות עובדתיות,
ושתי שגיאות דקדוקיות
4 ועדיין לא הגעתי לעמוד.
אכלת ארוחת בוקר?
כן.
שקרנית.
וירג'יניה, זה לא אני שמתעקש
אלו הרופאים.
כדאי שאני אשלח את נלי למעלה עם קצת פירות למרפסת.
טוב... ארוחת הצהריים.
ארוחה טובה, בעל ואישה יושבים יחדיו...
מרק, פודינג... והכל.
בכח אם צריך.
לאונרד, אני מאמינה שהמשפט הראשון שלי.
אז תעבדי.
ואז את חייבת לאכול.
גב' דלווי אמרה...
שהיא תקנה את הפרחים.
גב' דלווי אמרה שהיא תקנה את הפרחים.
סאלי, אני מאמינה שאקנה בעצמי את הפרחים.
מה?
אילו פרחים?
לעזאזל!
לא תהיה ילד גדול אם לא תאכל את ארוחת הבוקר שלך.
- אתה עומד להיות האח הגדול. - זו עבודה חשובה.
יום הולדת שמח!
בוקר טוב, מתוקה.
הו, דן!
-ורדים ביום הולדתך שלך
יותר מדי, באמת...
מקווה שהוא יאכל את זה עכשיו שאת כאן.
זה יום ההולדת שלך, לא היית צריך לצאת לקנות לי פרחים.
- את עדיין ישנת - אז...
החלטנו שיהיה יותר טוב אם ניתן לך לישון קצת, לא כך?
בוקר טוב, חיפושית.
את צריכה לנוח, לורה. נשארו לך רק ארבעה חודשים.
לא, אני בסדר... רק עייפה.
אמרתי לו שהוא צריך לאכול את ארוחת הבוקר שלו!
זה נכון.
איזה יום יפה!
מה שניכם הולכים לעשות?
יש לנו תוכניות, נכון?
איזה תוכניות?
טוב, זו לא תהיה מסיבה רצינית,
אם אספר לך את כל הפרטים מראש?
כדאי שאני אפסיק לשאול שאלות, אהה?!.
- תראי מה השעה כדאי שאני אצא.
שיהיה לך יום טוב.
גם לך!
דן, יום הולדת שמח.
תודה.
אתה צריך לסיים את ארוחת הבקר.
אני אאפה עוגה.
זה מה שאעשה.
אאפה עוגה ליום ההולדת של אבא.
אמא, אפשר לעזור?
אני יכול לעזור בהכנת העוגה?
בודאי שאתה יכול, חומד.
אני לא אעשה כלום בלעדיך.
לא, בוודאי, אתה חייב לבוא.
בוודאי.
טוב, תמיד רציתי אותך... ואת כל מי שמעורב בטקס.
60 לא יודעת. בסביבות?
טוב.. זה חשוב לי כל כך.
כל האירוע.
זה המעט שאני יכולה לעשות - להכין ארוחה ולהודות לכולם.
עשית כל כך הרבה למענו.
"קבלי את זה כ"כן.
- הוא יתלהב! - הו, אלוהים!
-אני נרגשת, טוב! - מה יקרה אם לא יבואו?
קלריסה ווהן מדברת.
כן, אני מוודאת שאתם שולחים מכונית שתאסוף אותי קודם.
- היי קלריסה! - היי, הי, ברנדה!
ואז תסיע אותנו 9:40 להדסון 679 בשעה.
אז תקחו אותי למרכז לעיר ותחכו לנו...
7 זה יסתיים ב.
הו, פרחים!
איזה בוקר יפה.
שלום, קלריסה..
מה שלומך?
אני עושה מסיבה.
חברי ריצ'רד ".זכ ב-"קורודרס
וואו, זה מעולה!
אם ידעתי מה זה...
זה פרס על שירה...
למפעל חיים.
הוא הכי יוקרתי.
למשוררים, זה הכי טוב שיש.
או, מצוין, אז מה תרצי? החבצלות מושלמות.
לא, מדכא מדי.
הידרנגיאה, אני חושבת.
ו...
הו, ואני רוצה דליים של ורדים!
ו...
אני חושבת שאקח את אלה איתי.
רודני.
תודה.
ניסיתי לקרוא את הרומן של ריצ'ארד...
באמת?
כן, אני יודעת.
זה לא קל.
אני יודעת. לקח לו עשר שנים לכתוב את זה.
אולי צריך עוד עשר שנים כדי לקרוא את זה.
זו את, לא?
ברומן. זו לא אמורה להיות את?
אני מבינה!
כן, בערך.
אני מתכוונת... יש קשר כלשהו.
ריצ'ארד סופר זה מה שהוא...
- הוא משתמש בדברים שבאמת קרו. - כן...
ולפני הרבה שנים, הוא ואני היינו סטודנטים, זה נכון.
- אבל, את יודעת, אז הוא שינה דברים. - כן, בטח!
אני לא מתכוונת לזה במובן שלילי.
זה יותר כאילו...
הוא הופך אותם לשלו.
חיים שלמים של אישה...
ביום אחד.
רק יום אחד.
וביום הזה...
כל חייה.
זה מה שאנחנו צריכים, קיצור.
גב' דלווי.
- זו את! - כן.
זו אני! זו אני!
היכנסי.
הו, ריצ'ארד,זה בוקר נהדר!
אנחנו צריכים להכניס יותר אור.
זה עדיין בוקר?
כן.
האם מתתי?
בוקר טוב, יקירתי.
אורחים?
כן.
הם עדיין כאן?
לא, הם עזבו.
- איך הם נראו? - היום?
הם היו כמו אש שחורה.
כאילו בהירים וכהים בו זמנית.
היה אחד כמו מדוזה מחושמלת.
הוא שר.
אולי הוא היה יווני.
הטקס בחמש.
אתה זוכר?
ואז...
המסיבה מיד אחרי.
הם הביאו לך ארוחת בוקר, נכון?
איזו שאלה... ברור.
ריצ'ארד, אכלת אותה?
את רואה אותה כאן?
היא פה?
את רואה איזו ארוחת בוקר בסביבה?
לא, אני לא רואה.
טוב, אז כנראה שאכלתי אותה, לא?
אני משערת.
זה משנה?
כמובן שזה משנה.
אתה יודע מה אומר הרופא.
אתה מוותר על כדורים?
כמובן, לא יכול לסבול את זה.
לסבול מה?
להיות אמיץ וגאה...
לפני כולם.
מותק, זו לא הופעה.
ודאי שכן! קיבלתי את הפרס על ההופעה שלי.
אלו שטויות.
קיבלתי פרס על זה שיש לי איידס ושהשתגעתי...
וקיבלתי את זה באומץ!
- למעשה קיבלתי את הפרס על זה שהתגברתי! - זה לא נכון.
- על זה ששרדתי! - זה לא נכון!
זו הסיבה שזכיתי!
את חושבת שהיו נותנים לי אותו אם הייתי בריא?!
למען האמת, כן!
הוא כאן באיזה מקום?
מה?
הפרס?
הייתי רוצה להעיף בו מבט.
לא, לא קיבלת אותו עדיין.
זה הערב.
את בטוחה?
אני זוכר את הטקס באופן מושלם.
נראה שאיבדתי את תחושת הזמן.
ריצ'ארד.
זו מסיבה.
זו רק מסיבה.
יהיו בה רק אנשים שמעריצים ומכבדים אותך.
הא, מסיבה קטנה, כן?
זו מסיבה מובחרת?
החברים שלך.
חשבתי שאיבדתי את כל חברי.
חשבתי ששיגעתי את החברים שלי.
- אלוהים. - או, גב' דלווי...
...תמיד עושה מסיבות...
כדי לחפות על השקט.
ריצ'ארד...
- לא תצטרך לעשות כלום רק להופיע...
לשבת על הספה.
ואני אהיה שם.
זו קבוצה של אנשים
שרוצה לומר לך שהיצירה שלך תשרוד.
האמנם?
עבודתי תשרוד?
אינני יכול להמשיך עם זה.
למה אתה אומר את זה?
אני לא יכול!
למה?
בגלל שרציתי להיות סופר, זה הכל.
אז?
רציתי לכתוב על הכל.
כל מה שקורה ברגע.
איך פרחים נראים כשאת נושאת אותם בזרועותייך.
המגבת הזו - הריח שלה, המגע שלה...
הסיבים.
כל הרגשות שלנו - שלך ושלי.
ההיסטוריה שלהן.
מי שהיינו פעם.
הכל בעולם.
הכל מעורבב.
כמו שהכל מעורבב עכשיו.
ונכשלתי.
נכשלתי.
לא משנה עם מה אתה מתחיל, זה מסתיים בהרבה פחות.
רק גאווה מזויינת!
וטיפשות.
אנחנו רוצים הכל, לא כך?
אני משערת שכן.
נישקת אותי על החוף.
כן.
זכור לך?
לפני מספר שנים.
כמובן שאני זוכרת.
מה רצית, אז?
תתקרבי.
אני כאן.
תתקרבי. בבקשה?
קחי את ידי.
האם תכעסי...
האם אכעס אם לא תופיע למסיבה?
האם תכעסי אם אמות?
אם תמות?
בשביל מי המסיבה?
למה אתה מתכוון, בשביל מי?
למה אתה שואל? מה אתה מנסה לומר?
אני לא מנסה לומר דבר.
אני אומר שאני נשאר בחיים רק כדי לספק אותך.
אז זה מה אנחנו עושים.
- זה מה שאנשים עושים נשארים חיים אחד בשביל השני.
-הרופאים אמרו לך אתה לא צריך למות.
הם אמרו לך. אתה יכול לחיות ככה עוד שנים.
נו, בדיוק!
אני לא מקבל את זה.
אני לא מקבלת את דברייך.
הו, וזו החלטה שלך?
וכמה זמן את עושה את זה?
כמה שנים...
מנקה את הדירה...
מה לגבי החיים שלך?
מה עם סאלי?
חכי שאני אמות,
ותאלצי לחשוב על עצמך.
איך תאהבי את זה?
ריצ'ארד...
יהיה מעולה אם תבוא למסיבה,
אם תרגיש טוב מספיק לבוא.
רק כדי שתדע אני מכינה את הדבר עם הסרטנים
לא שאני חושבת שזה משנה לך.
בטח שזה משנה, אני אוהב את תבשיל הסרטנים.
קלריסה.
כן...
3:30 אחזור ב.
ואעזור לך להתלבש.
נפלא!
.3:30
נפלא.
ביום זה,
יום זה מכל הימים,
היעוד שלה התבהר לה.
סליחה, גב' וולף.
מר וולף אמר שאבוא לדבר איתך.
כמעט סיימתי, נלי. חכי לי במטבח. אני אסיים בקרוב.
מה שקורה זה
שהיא אומרת שהיא רוצה משהו ואז מתברר שהיא לא רוצה!
טוב, היא אף פעם לא רוצה, נכון?
היא לא רוצה כלום!
אבל כשהיא רוצה משהו מסוים...
זה סימן ודאי.
הלוואי והייתי שם.
גם אני הייתי רוצה זאת!
נתת לה את המבט? המבט הזה שאת נותנת.
".אמרתי, "גבירתי
ספרי לי, נלי, איך אוכל לעזור?
זה בקשר לארוחת צהרים.
הייתי חייבת להתקדם לבד.
אני מבינה.
בחרת פשטידה...
בחרתי פשטידת עגל.
נשמע מתאים.
היית כל כך עסוקה עם הכתיבה...
לא היו לי הוראות.
את זוכרת שאחותי תבוא
בארבע עם הילדים?
כן, גבירתי. לא שכחתי.
תה סיני, אני מניחה.
וג'ינג'ר.
ג'ינג'ר, גברת...
ארצה לתת לילדים כיבוד.
נצטרך לנסוע ללונדון בשביל הג'ינג'ר, גבירתי.
לא סיימתי עם זה, וצריך להכין את שאר הארוחה.
הרכבת של 12:30, נלי, תביא אותך ללונדון באחת,
2:30 אם תצאי חזרה ברכבת של תחזרי לריצ'מונד קצת אחרי שלוש.
שגיתי בחישוב?
לא.
אם כך, האם משהו מעכב אותך נלי?
אני לא יכולה לחשוב על משהו יותר מרגש מאשר נסיעה ללונדון.
בוקר טוב, גברת וולף.
בוקר טוב.
לא נוציא לאור עוד סופרים חדשים.
אני חייב לומר לך שמצאתי עשר שגיאות בבדיקה הראשונה.
-פחות גרוע מ ".יש אותם הם מתנגדים"
פסנדל היה בית מקסין"...
"!ממנו אוש לא חזר
את חושבת שאפשרי שכתיבה רעה גורמת לכמות גדולה יותר של שגיאות?
אם זה בסדר, חשבתי לצאת לטיול קצר.
לא רחוק?
לא, כאן בסביבה.
לכי לך.
אם יכולתי לטייל באמצע הבוקר, הייתי אדם מאושר.
היא תמות.
היא עומדת למות.
זה מה שיקרה.
היא תהרוג את עצמה.
היא תהרוג את עצמה בגלל משהו שלא נראה חשוב.
בוא נחשוב.
שימנת את התבנית, אמא.
אני יודעת ששימנתי את התבנית, מתוק, אפילו אמא יודעת את זה.
זה מה שנעשה.
קמח.
קערה.
מנפה.
אני יכול לעשות את זה, אמא?
האם אתה יכול לנפות את הקמח?
כן, אתה יכול לנפות את הקמח,
מתוק, אם זה מה שעושה אותך מאושר.
זה לא מקסים?
זה לא נראה לך כמו שלג?
טוב.
הדבר הבא... הדבר הבא שאני אראה לך
זה איך למדוד את החתכים.
אמא, זה לא קשה.
אני יודעת, אני יודעת שזה לא קשה אבל אני...
רוצה לעשות את זה בשביל אבא.
כי זה יום ההולדת שלו?
נכון.
נאפה לו עוגה להראות לו שאנחנו אוהבים אותו.
אחרת הוא לא ידע שאנחנו אוהבים אותו?
נכון מאד.
יש לי את כל המצרכים!
אני כבר חוזרת.
אלוהים, איזה גן חיות!
למה אנשים חייבים לדבר על ניקוי יבש?
על מה יש לדבר?
הבאתי לך פרחים.
איפה את?
כאן.
מישהו מההעבודה מחפה עלי. אני אהיה איתך כל הלילה.
את בסדר?
בטח.
אני מניחה שראית את ריצ'ארד.
נכון.
נו, בוודאי...
אני מתערבת שאמר: "הו, דרך אגב, "יקירתי, אני יכול לוותר על המסיבה?
אל תדאגי, הוא תמיד מופיע...
כן, בטח!
...בסוף.
מה?
ריצ'ארד יחמיץ הזדמנות לדבר על עבודתו?
לא נראה לי. הוא יופיע.
את הכנת את סידור הישיבה?
כן.
אני לא מאמינה - לואיס וולטרס! לואיס בא?!
לואיס של ריצ'רד?
הוא בא.
תושיבי אותו לידי...
למה אני תמיד יושבת ליד האקסים?
זה סוג של רמז, חמודה?
לא כדאי שיהיה לאקסים שולחן משלהם,
בו כולם יוכלו
להיות "אקסים" ביחד. בצער אקס-לוסיבי.
אני עוזבת.
נסי לא לאבד מההתרגשות.
קלריסה, זה יהיה יפהפה.
תודה.
על לא דבר.
למה הכל לא בסדר?
זה לא עבד!
לעזאזל!
זה לא עבד...
הי, סקוט.
הי, גב' ברלו.
אמא, אמא, יש מישהו בדלת!
הלו?
לורה?
- הי, לורה, אני מפריעה? - כמובן שלא, כנסי.
את בסדר?
בטח!
הי, ריצ'י.
שבי, אני מכינה קפה.
את רוצה?
בבקשה.
הו, תראי, הכנת עוגה!
אני יודעת.
זה לא עבד.
חשבתי שזה יעבוד.
חשבתי שיצא יותר טוב מזה.
לורה, אני לא מבינה למה זה כל כך קשה לך.
גם אני לא יודעת.
-כל אחד יכול להכין עוגה זה קל עד כדי גיחוך.
אני מוכנה להתערב שלא שימנת את התבנית.
שימנתי את התבנית.
בסדר.
את יודעת, יש לך מעלות אחרות.
ודן אוהב אותך כל כך שהוא אפילו לא ירגיש.
מה שלא תעשי, הוא יאמר שזה נפלא.
כן, זו האמת!
יש לריי יום הולדת?
בטח שיש לו!
מתי היא?
ספטמבר.
אנחנו הולכים לקאנטרי-קלאב.
אנחנו תמיד הולכים לקאנטרי-קלאב.
שותים מרטיני ומעבירים את היום עם חמישים אנשים נוספים.
לריי יש הרבה חברים.
או, יש לו...
לשניכם יש הרבה חברים.
את טובה בזה.
איך ריי? לא ראיתי אותו זמן רב.
ריי בסדר.
הבחורים האלו הם משהו, נכון?
הו, כן, זה בהחלט נכון.
הם חוזרים הביתה מהמלחמה... הגיע להם, לא?
- אחרי כל מה שעברו. - מה... הגיע להם?
אני לא יודעת... אני חושבת שאנחנו... כל זה.
- אהה, את קוראת ספר. - כן.
על מה הספר?
טוב, זה על... האישה המדהימה הזו... ובכן, היא מארחת, והיא מאד בטוחה בעצמה.
היא הולכת לעשות מסיבה. ואולי בגלל שהיא בטוחה, כולם חושבים שהיא בסדר...
אבל היא לא.
אז?
קיטי, מה קרה? משהו לא בסדר?
צריכים לאשפז אותי בבית החולים למספר ימים.
קיטי...
יש לי איזה... משהו ברחם ו...
הם הולכים לבדוק את זה.
מתי?
אחרי הצהריים.
אני צריכה שתאכילי את הכלב.
כמובן.
זה מה שבאת לבקש?
מה אמרו הרופאים בדיוק?
זו כנראה הייתה הבעיה
בגללה לא נכנסתי להריון.
הענין הוא ש...
את יודעת...
הייתי מאד מאושרת עם ריי.
ועכשיו מסתבר שהייתה סיבה ...סיבה בגללה לא יכולתי להרות.
את בת מזל, לורה.
אני לא חושבת שאת יכולה לקרוא לעצמך אישה עד שאת אמא.
המשעשע הוא ש...
כל חיי יכולתי לעשות הכל.
אני מתכוונת, כל דבר, באמת.
חוץ מהדבר היחיד שרציתי.
- כן. - זה הכל.
הו, לפחות עכשיו תוכלי להתמודד עם זה.
אכן.
- זה מה שהם עושים. - זה נכון... - אני לא מודאגת.
לא, זה מחוץ לשליטתך.
זהו...
זה בידיים של רופא שעדיין לא פגשתי!
איזה מנתח שמן הסתם שותה יותר מרטיני מריי...
הו, קיטי!
אלוהים, אני כל כך דואגת לריי.
- בואי הנה. - אני בסדר, באמת.
אני יודעת, אני יודעת.
אני יותר מודגאת בגלל ריי, מה אם כל הסיפור הזה הוא לא טוב.
שכחי מריי... פשוט שכחי מריי.
את מתוקה.
את מכירה את הנוהל, נכון?
יש לך את הפחית בערב... לבדוק מים מדי פעם...
ריי יאכיל אותו בבוקר.
קיטי, לא הפריע לך?
מה?
מה לא הפריע לי?
את רוצה שאסיע אותך?
אני חושבת שארגיש יותר טוב אם אסע לבד.
קיטי, הכל יסתדר.
כמובן.
להתראות.
מה? מה אתה רוצה?
מר וולף, גברת בל הגיעה!
4 היא לא הייתה אמורה לבוא לפני.
אני לא יכולה לעשות כלום...
היא כאן!
את מלאך מושלם...
אל תרשי לבנים לצחוק עלייך.
עופי מכאן.
וירג'יניה!
לאונרד חושב שזה סוף האנושות
4 אנשים מוזמנים לשעה...
2:30 ומגיעים בשעה.
אלוהים!
פראים.
טוב, סיימנו עם ארוחת הצהריים מוקדם משחשבתי.
הייתי חייבת לשלוח את נלי ללונדון להביא סוכר חיזרן.
הו, וירג'יניה.
את לא מפחדת ממשרתים, נכון?
בואי!
ומה שלומך, אחותי?
טירוף, היה מגוחך בלונדון.
מגוחך? איך?
עמוס.
למה עמוס זה מגוחך?
לא הייתי מזמינה אותך למסיבה שלנו, אבל...
ידעתי שלא תבואי.
באמת? איך ידעת את זה?
חשבתי שאת אף פעם לא באה לעיר.
זה בגלל שאת לא מזמינה אותי יותר.
לא אסרו עליך לבוא?
הרופאים לא אוסרים זאת?
הו, הרופאים!
את לא מקשיבה לרופאים שלך?
לא שהם חבורה של ויקטוריאנים בזויים!
אז מה את אומרת? מרגישה יותר טוב?
האם הצום הזה חיזק אותך?
אני אומרת, ונסה, שאפילו אנשים משוגעים רוצים שישאלו אותם.
נסה, נסה, נסה...
שלום ילדים.
מה יש לך שם?
- מה מצאתם? - מצאנו ציפור.
באמת? איפה מצאתם אותה?
אני חושב שהיא נפלה מעץ.
או אלוהים. הביטו בה.
אולי נצליח להציל אותה.
להציל אותה?
אני חושבת שאתה צריך להיזהר, קוונטין.
יש עת למות, ואולי זה זמנה של הציפור...
בואו נאסוף עשב להכין קבר.
הו, ג'וליאן!
אני רק אומר, שהיא לפחות צריכה מיטה למות בה.
קדימה, נסה, בואי נכין קבר!
נסה, בואי!
אלוהים, טוב, אני באה חכו לי שם!
אנג'ליקה, אנחנו נהיה בסדר, הישארי במקומך.
אתם הולכים מהר מדי!
את חושבת שהיא תאהב ורדים?
האם היא נקבה?
כן, הנקבות גדולות יותר.
ופחות צבעונית.
מה קורה כשאנחנו מתים?
מה קורה?
אנחנו חוזרים למקום ממנו באנו.
אני לא זוכרת מאין באתי.
גם אני לא.
היא כל כך קטנה.
כן, זה אחד הדברים שקורים...
אנחנו נראים קטנים יותר.
אבל מאד שלווים.
זה נגמר? סיימתם?
הלוויה של הציפור הושלמה?
כן.
טוב, הולכים להתעלם מאיתנו לגמרי בגלל שהגענו כל כך מוקדם?
לא, כמובן שלא.
קדימה, בואו ילדים, נשתה תה.
הו, תפסיק עם זה, ג'וליאן!
ג'וליאן, כנס פנימה!
היי, חיפושית, יש לי רעיון.
נכין עוד עוגה.
והיא תהיה יותר טובה.
מה קרה לראשונה?
ואחרי זה, נראה לי שכדאי שנצא!
כן?
קלריסה? זה לואיס.
- לואיס ווטרס. - לואיס?
הו אלוהים, הקדמת.
אכפת לך? זה בסדר?
למה שיהיה לי אכפת?
- אני מאושרת! - ובכן, טוב!
אני מרגיש שהפרעתי.
לא, למה?
אני יודע שהטקס 5 מתחיל רק ב,
אבל טסתי לכאן הבוקר.
טוב, ריצ'רד יתרגש.
הוא יתרגש לראות אותך!
- את חושבת כך? - כמובן.
מה אנחנו עושים? כדאי שניכנס...
את בסדר?
כן. זה שום דבר.
- זו רק המסיבה. - כן.
- הו, וואו, זה נראה נפלא! - תודה.
- אתה עדיין עם...? - בהחלט כן!
עדיין איתה. עשר שנים.
- זה מטורף. - למה זה מטורף?
בלי סיבה... האם תרצה משהו לשתות?
- קצת מים. - בסדר.
את עדיין עורכת?
- בטח. - עבור אותו מוציא לאור?
אההם. איך סן-פרנסיסקו?
אה, זו אחת מהערים שאנשים אומרים לך לאהוב.
ריצ'ארד אמר שהוא חושב שאתה מאושר שם.
יופי. עכשיו המחלה הזו הפכה אותו לקורא מחשבות.
אתה צריך להכין את עצמך, לואיס. הוא מאד שונה...
- קראתי את הספר. - הו, אלוהים.
בדיוק! אתה אמור לשנות יותר מרק את שמות האנשים.
- ובכן... - זה לא אמור להיות בדיוני?
את אפילו גרה אצלו בשדירה העשירית.
- זו לא אני. - מה, זה לא?
אתה מכיר את ריצ'ארד... זו המצאה.
פרק שלם על האם היא צריכה לקנות לק לציפורניים,
ונחשי מה - אחרי חמישים עמודים, היא לא קונה.
כל הסיפור נראה כאילו הוא ימשיך לנצח; כלום לא קורה
ואז, וואהם!!! בלי שום סיבה היא הורגת את עצמה.
אימו הורגת את עצמה.
כן, בטח, אמא שלו, אבל עדיין בלי סיבה.
- טוב, אני... - משום מקום!
אני יודע שהספר קשה, אבל אהבתי אותו. אני יודעת.
- רק דבר אחד הפריע לי
מה זה? מה הפריע לך?
ובכן, שלא נכתב יותר עליך.
זה יפה מצידך.
חזרתי לוולפליט.
- באמת? - יום אחד. לא סיפרתי לך?
לא. אבל אני אף פעם לא רואה אותך.
את זוכרת את הבית... הוא עדיין שם.
אני חושבת שאתה אמיץ.
אמיץ? למה?
להעז לבקר... אני מתכוונת, להתעמת עם העובדה
שאיבדנו את הרגשות האלו לנצח.
- לעזאזל! - קלריסה?
אני לא יודעת מה קורה. מצטערת.
נראה שאני במצב רוח מוזר.
מצטערת - לא מנומס מצידי.
נראה שאני מגלה הרבה.
- לא הייתי צריך לבוא. - לא, זה לא אתה, זה לא אתה!
זה יותר כאילו יש לי תחושה מקדימה, אתה מבין מה אני אומרת?
הו, אלוהים, זה בטח רק מתח בגלל המסיבה.
אתה יודע... מארחת גרועה.
קלריסה, מה קורה?
- אלוהים! - מה קרה?
- את רוצה שאלך? - לא, אל תלך!
אל תלך... תסביר לי למה זה קורה.
לא! אל תיגע בי.
אלוהים, יותר טוב אם לא.
זה פשוט יותר מדי. אתה הגעת בטיסה מסן-פרנסיסקו...
ואני מטפלת בריצ'ארד כל השנים!
וכל הזמן הזה לא התפרקתי.
- אין בעיה. - אני יודע.
בוקר אחד בוולפליט... אתה היית שם
כולנו היינו שם...
ישנתי איתו והייתי בחוץ על המרפסת.
הוא הגיח מאחורי והניח את ידו על כתפי.
בוקר טוב, גב' דלווי.
ומאז... אני תקועה.
תקועה?
עם השם, אני מתכוונת.
ועכשיו אתה מופיע כאן.
לראות אותך מגיע... אני אף פעם לא רואה אותך... תראה אותך!
בכל מקרה, זה לא משנה. הוא נשאר איתך...
איתך הוא עזב...
ולי היה את הקיץ.
ביום שעזבתי אותו...
עליתי על הרכבת ועשיתי את דרכי ברחבי אירופה.
הרגשתי חופשי בפעם הראשונה מזה שנים.
ספר לי על סן-פרנסיסקו.
מה יש לספר?
הם עדיין מלמדים אידיוטים דרמה.
לא יתכן שכולם אידיוטים?
למעשה לא כדאי שאני אספר לך את זה...
התאהבתי.
- באמת? - כן.
- בסטודנט. - בסטודנט?
בדיוק. אני יודע... את חושבת
האם אני עדיין מסוגל? כל העוצמה, כל הטיעונים,
דלתות שנטרקות.
אבל את יודעת איך זה.
מרגישה יותר טוב?
קצת.
תודה.
את חושבת שאני מגוחך?
מגוחך?
ובר מזל, גם.
'אני אשאיר אותך אצל גברת לץ.
אני חייבת לעשות משהו.
אמא, אני לא רוצה ללכת.
אתה חייב, אני מצטערת. אני חייבת לעשות משהו.
לפני שאבא מגיע הביתה.
שלום.
'הי, גברת לץ. הילד שלי לא ממש שמח.
אמא, אני לא רוצה לעשות את זה.
אני חייבת ללכת, מתוק.
לאמא שלך יש דברים לעשות.
כנס פנימה, יש לי עוגיות!
אז מותק...
אתה חייב להיות אמיץ עכשיו.
אל תדאג. הכל יהיה בסדר.
חומד!
קדימה, קדימה יקירי!
- אמא! - תפסיק עם זה!
- לא! אמא! - נו, אתה חייב להפסיק עם זה!
אמא, אמא, אמא...
אמא, אמא, לא!
7 ארוחת הבוקר מוגשת בין ל-11 בחדר העצר.
ושרות החדרים זמין 24 שעות.
תודה, גבירתי.
את זקוקה לעוד משהו?
כן, הממ...
לא... שלא יפריעו לי.
האם זה משנה, היא תהתה לעצמה", ".בעודה מתקדמת לרחוב בונד
האם הייתה חשיבות לכך שבאופן" "?בלתי נמנע היא תחדל לגמרי
"...כל זה, חייב להמשיך בלעדיה"
האם היא התנגדה לזה"...
או שלא הייתה לה נחמה
באמונה שהמוות "?הוא הסוף המוחלט
".זה אפשרי למות"
היה מעיל מקסים לאנג'ליקה בהרודס...
ושום דבר לבנים. נראה לא צודק. שרק אנג'ליקה מועדפת.
וירג'יניה?
וירג'יניה.
וירג'יניה!
על מה את חושבת?
את עדיין איתנו?
לדודה שלך יש מזל, אנג'ליקה.
יש לה שני עולמות...
יש לה את העולם בו היא חיה
וגם את העולם בו היא כותבת.
וזו הסיבה שהיא מאד ברת מזל.
על מה חשבת?
עמדתי להרוג את הגיבורה שלי.
אבל שיניתי את דעתי.
אני לא יכולה.
ועכשיו אני אצטרך להרוג מישהו אחר במקום.
ביקור מרתק.
נהננו מכולו.
כבר אתם צריכים לעזוב?
הייתי רוצה שלא תלכו.
הו, וירג'יניה, הדבר האחרון שאת רוצה זה את ההמולה שלנו!
ילדי המגושמים וחסרי התקנה!
- תגידו שלום בנים! - ביי! ביי!
- אתם חוזרים לוולט? - הלילה.
לאיזו ארוחה בלתי נסבלת!
אפילו את לא יכולה להרגיש קנאה, וירג'יניה.
אבל אני כן.
תאמרי משהו, נסה! את לא חושבת שנראיתי יותר טוב?!
כן, וירג'יניה, נראית יותר טוב.
את חושבת...
את חושבת שיום אחד אוכל לברוח?
יום אחד?!
- נסה... - נסה! בואי!
קדימה, אנג'ליקה, אנחנו צריכים ללכת.
ביי.
להתראות, ילדה קטנה.
אנג'ליקה, הרכבת!
נחמיץ את הרכבת.
מהרי, צעדים גדולים!
קדימה, קדימה, קדימה, אני רוצה לחזור הביתה!
- נשארנו יותר מדי אנחנו נחמיץ את הרכבת.
תישארי צמוד אלי.
אני מצטערת, ידעתי!
ניסיתי לצאת יותר מוקדם, ניסיתי, בסדר? אל תתחילי!
אני יודעת שמאד עמוס
כי זו המסיבה שלך.
ג'וליה...
מה שלומך?
אני בסדר.
בואי הנה.
מה עשית?
למדתי, אמא.
אז...
מה כדאי שאני אעשה, כסאות?
לא, בואי נפנה את שולחן הכתיבה קודם. אפשר לקחת אותו לחדר השינה.
נתקלתי בלואיס ווטרס.
- ברצינות? איפה? - ברחוב.
כולם כאן, נכון? כל הרוחות...
כל הרוחות מתאספות למסיבה!
הוא... ממש מוזר.
מה? את לא רואה?
את לא רואה שלואיס ווטרס הוא מוזר?
אני רואה שהוא עצוב.
כל החברים שלך עצובים.
בכית. מה קרה?
כל היום התבוננתי בחדר הזה וחשבתי,
אני עורכת מסיבה...
כל מה שאני רוצה זה לעשות מסיבה!
ו...?
אני יודעת למה הוא עושה את זה, הוא עושה את זה בכוונה.
- הו, האם זה ריצ'ארד? - בוודאי.
הוא עשה את זה הבוקר...
הוא נועץ בי את המבט הזה.
איזה מבט?
זה שאומר...
חייך הם דבר מובן מאליו.
את... כל כך... שקופה.
רק דברים שיגרתיים, את יודעת, לוחות זמנים ומסיבות, ו...
פרטים - לזה הוא מתכוון.
זה מה שהוא אומר.
אמא, זה משנה רק אם את חושבת שזה נכון.
נו? את חושבת ככה? תאמרי לי.
כשאני איתו, אני מרגישה
כן, שאני חיה...
וכשאני לא איתו,
כן, הכל נראה כזה...
טיפשי.
ואני לא מתכוונת איתך! אלוהים!
אף פעם לא איתך.
רק כל השאר.
סאלי?
כל השאר.
נוחות מזויפת.
כי?
- אם תאמרי לי מתי היית מאושרת יותר. - אמא...
אומרת לי מה הרגע בו היית הכי מאושרת.
אני יודעת! אני יודעת, זה היה לפני שנים.
כן.
כל מה שאת אומרת זה...
שפעם היית צעירה.
אני זוכרת בוקר אחד...
קמתי עם הזריחה...
הייתה תחושה שהכל אפשרי!
את יודעת? ההרגשה הזו?
ו... ואני זוכרת שחשבתי לעצמי:
אז זו ההתחלה" "...של האושר
"!כאן זה מתחיל"
וכמובן", ".תמיד יהיה עוד
אף פעם לא עלה בדעתי
שזו לא הייתה ההתחלה,
זה היה האושר.
זה היה הרגע...
בדיוק אז.
אה, נלי, בוקר טוב. תהיתי אם ראית את גברת וולף?
חשבתי שידעת, אדוני. גברת וולף יצאה.
עדיין מצפה לי תענוג בלתי צפוי...
אולי את רוצה לומר לי מה את חושבת שאת עושה?
- מה עשיתי? - יצאתי לחפש אותך ולא היית שם.
עבדת בגינה, ולא רציתי להפריע לך.
את מפריעה לי כשאת נעלמת!
לא נעלמתי.
- עזבתי כדי לטייל. - לטייל?
זה הכל? רק טיול...
וירג'יניה, אנחנו חייבים לחזור עכשיו הביתה, נלי מבשלת ארוחת ערב...
עבר עליה יום קשה. זו המחויבות שלנו לאכול את הארוחה של נלי.
אין כזו מחויבות.
מחויבות כזאת לא קיימת!
- וירג'יניה, את מחויבת לשפיות שלך. - סבלתי את המעצר הזה!
- סבלתי את הכליאה הזו. - הו, וירג'יניה!
אני מטופלת על ידי הרופאים.
בכל מקום אני נבדקת על ידי רופאים שמודיעים לי מהם הצרכים שלי!
- הם יודעים מה את צריכה. - הם לא!
- הם לא פועלים בשביל הצרכים שלי. - וירג'יניה, אני...
אני יכולה להבין שזה חייב להיות ממש קשה לאישה ש...
- שמה? מה בדיוק? - שיש לה כשרון
להבין שהיא כנראה לא השופטת הטובה ביותר למצבה שלה!
מי ישפוט יותר טוב?
יש לך היסטוריה.
יש לך היסטוריה של הסתגרות. הבאנו אותך לריצ'מונד כי לעיתים יש לך
התקפים, מצבי רוח, התקפי שכחה ואת שומעת קולות...
הבאנו אותך לכאן כדי להציל אותך מהנזק הבלתי נמנע שהיית עושה לעצמך!
ניסית להרוג את עצמך פעמיים.
אני חי עם האיום הזה כל יום.
הקמתי את ההוצאה... הקמנו את ההוצאה המודפסת לא...
בשביל להקים אותה... לא רק בשביל זה
אלא כדי שיהיה לך מקור זמין של התחזקות ורפואה!
אני צריכה לעבוד.
זה נעשה עבורך!
זה נעשה כדי לעשות לך טוב!
זה נעשה מאהבה!
אם לא הייתי מכיר אותך טוב יותר הייתי קורא לזה כפיות טובה!
אני כפוית טובה?
אתה קורא לי כפוית טובה!
החיים שלי נגזלו ממני.
אני גרה בעיר בה איני רוצה לגור. אני חיה...
חיים שאיני רוצה לחיות.
איך זה קרה?
זה זמן שנעבור חזרה ללונדון.
אני מתגעגעת ללונדון.
אני מתגעגעת לחיים לונדונים.
זה לא את מדברת, וירג'יניה.
- זה חלק ממחלתך... - זו אני, זה הקול שלי!
- לא את... - זה שלי, רק שלי...
- זה קול שאת שומעת. - זה לא! זה שלי.
אני מתה בעיר הזו.
אם היית חושבת בבהירות, וירג'יניה היית זוכרת שלונדון הביאה אותך לתחתית.
אם הייתי חושבת בבהירות?
- אם הייתי חושבת בבהירות... - הובאת לריצ'מונד כדי שיהיה לך שקט נפשי.
אם הייתי חושבת בבהירות, לאונרד, הייתי אומרת לך:
שאני נאבקת לבד...
באפילה, עמוק באפילה ורק אני יודעת...
רק אני מבינה את מצבי.
אתה חי עם האיום, תאמר לי אתה. אתה חי עם האיום שחיי יסתיימו.
לאונרד, אני חיה עם זה גם.
זו זכותי.
זו זכותו של כל אדם.
אני לא אבחר במחנק המרדים של הפרברים...
אלא בטלטלה העזה של הבירה, זו הבחירה שלי!
החולה הרעה ביותר, אפילו השפלה ביותר, צריכה שיהיה לה מילה
בנוגע לטיפול בה.
על ידי כך היא מגדירה את האנושיות שלה.
הייתי רוצה, למענך, לאונרד, להיות שמחה בשקט הזה.
אבל אם זו בחירה בין ריצ'מונד למוות...
אני בוחרת במוות.
בסדר גמור, ניסע ללונדון.
אנחנו חוזרים ללונדון.
את רעבה?
אני קצת רעב בעצמי.
בוא.
אתה לא תמצא שלווה על ידי התחמקות מהחיים, לאונרד.
1 'הרכבת ללונדון ברציף מס.
אמא, אמא.
הי, שלום לך, חיפושית, מה קרה?
- הי, גברת לץ', סליחה על האיחור. - הוא בסדר. הוא היה בסדר.
- הוא פשוט שמח לראות אותך. - לא יכול להיות כל כך גרוע, נכון?
- אז נחתכת? - כן, כן.
- זה נראה נהדר. - הם לא היו צריכים לעשות הרבה.
טוב, היה לנו יום מצוין ביחד.
תודה רבה.
אז זה לא היה כל כך רע, נכון?
לא נעדרתי זמן רב.
- לא, לא לקח לך הרבה זמן. - זה נכון.
היה רגע...
אני לא יודעת...
היה רגע בו חשבתי שאעדר יותר זמן.
שיניתי את דעתי.
מה זה, חמוד?
אמא, אני אוהב אותך.
אני אוהבת אותך גם, מתוק.
מה קרה?
מה?
אל תדאג, חמוד, הכל בסדר.
תהיה לנו מסיבה נפלאה.
ואפינו לאבא שלך כזו עוגה יפה!
אני אוהבת אותך, מתוק.
אתה הבחור שלי.
אמא. אמא.
ריצ'ארד, זו אני!
הקדמתי.
מה לכל הרוחות קורה פה?!
ריצ'ארד!
מה אתה עושה כאן?
הקדמת!
מה קורה...
- מה אתה עושה...? - היה לי רעיון נפלא...
הייתי צריך אור!
הייתי צריך להכניס קצת אור!
ריצ'ארד, מה אתה עושה?
הייתה לי הברקה מצוינת.
שילבתי את השיגעון והקסם שלי כדי לפתור את החידה...
זה אף פעם לא עלה בדעתי.
ריצ'ארד...
אל תתקרבי אלי!
נראה לי שהייתי צריך להכניס קצת אור.
מה את חושבת?
פתחתי את כל החלונות.
בסדר, ריצ'ארד, תעשה עבורי טובה אחת קטנה...
בוא, בוא שב!
אני לא מאמין שאבוא למסיבה הלילה.
אתה לא חייב ללכת למסיבה...
אתה לא חייב ללכת לטקס...
אתה לא חייב לעשות משהו שאתה לא רוצה לעשות.
תעשה מה שאתה רוצה!
אבל אני עדיין צריך להתמודד עם השעות, נכון?!
אני מתכוון לשעות שאחרי המסיבה...
והשעות שבאות אחריהן.
יש לך גם ימים טובים,
אתה יודע שיש לך!
לא ממש.
נחמד מצידך לומר זאת, אבל...
זה לא ממש נכון.
הם כאן?
מי?
הקולות.
הו, הקולות תמיד כאן.
ואלו הקולות שאתה שומע עכשיו, נכון?
לא, לא, לא, לא...
גברת דלווי, זו את.
נשארתי חי בשבילך...
אבל עכשיו את צריכה להניח לי ללכת.
ריצ'ארד... אני...
לא, חכי, חכי, חכי.
ספרי לי סיפור.
על מה?
ספרי לי סיפור מהיום שעבר עליך.
אני... התעוררתי...
כן?
ו... יצאתי החוצה...
והלכתי לקנות פרחים...
כמו גברת דלווי בספר, אתה יודע.
כן.
והיה בוקר יפהפה...
האמנם?
כן, היה כל כך יפה...
היה כל כך רענן.
הו, רענן, האמנם?
כן.
כמו... כמו בוקר על החוף?
כן.
פשוט ככה?
כן.
כמו הבוקר ההוא...
שיצאת מהבית הישן ההוא והיית בת שמונה עשרה...
ואולי הייתי בן 19.
כן.
19 הייתי בן...
ומעולם לא ראיתי משהו כל כך יפה.
את, יוצאת מדלת הזכוכית השכם בבוקר עדיין ישנונית.
זה לא מוזר?
הבוקר הכי רגיל בחיים של כל אחד.
אני חושש שאני לא אוכל אבוא למסיבה, קלריסה.
המסיבה...
לא חשובה.
היית כל כך טובה אלי, גברת דלווי.
אני אוהב אותך.
איני מאמין שישנם שני אנשים מאושרים יותר ממה שהיינו.
הו, אלוהים! לא!
יום הולדת שמח!
יום הולדת שמח, יקירי.
זה מושלם, זה פשוט מושלם.
אתה חושב כך?
אתה באמת חושב כך?
בטח.
בטח עבדת על זה כל היום.
זה מה שעשינו, נכון חיפושית? עבדנו כל היום.
זה פשוט נפלא.
זה מה שתמיד רציתי.
יום אחד ריצ'י, אני אספר לך...
אני אספר לך איך הכל קרה.
לא.
אני רוצה לספר לו את הסיפור.
מה קרה? כשהייתי במלחמה...
מלחמה בה מצאתי את עצמי
חושב על הנערה שראיתי ומעולם לא פגשתי אותה...
בתיכון.
הנערה המוזרה, עם המראה השברירי
ששמה לורה מקגרוף.
היא הייתה ביישנית...
והיא הייתה מענינת.
ו-, אמא שלך לא תתנגד שאומר לך את זה, ריצ'י...
אבל היא הייתה מסוג הנערות
שבדרך כלל תראה יושבות לבדן.
ואני אומר לך, לפעמים
כשהייתי באוקיינוס הדרומי,
העובדה היא שהייתי חושב על הנערה הזו.
דן...
חשבתי להביא אותה לבית
לחיים...
די דומים לאלו.
וזו הייתה המחשבה על האושר,
המחשבה על האישה הזו...
המחשבה על החיים האלו...
שהחזיקו אותי בחיים.
היה לי הרעיון של האושר שלנו.
למה מישהו צריך למות?
לאונרד...
בספר שלך, האם מישהו חייב למות?
למה?
זו שאלה מטופשת?
לא.
אני הופך את השאלה לטיפשית.
- בכלל לא. - נו?
מישהו צריך למות כדי שאנחנו הנשארים, נעריך יותר את החיים.
זה ניגוד.
ומי ימות?
תאמרי לי.
המשורר ימות.
בעל החזון.
מה את עושה?
מצחצחת שיניים.
את באה למיטה?
כן, עוד דקה.
בואי למיטה, לורה בראון.
ניתקלתי בריי, הוא אמר
שקיטי תלך לבית חולים.
אני יודעת.
שום דבר חמור, הוא אמר,
רק לבדיקות.
אני מפוחדת.
למה?
הייתי רוצה להיעלם...
אולי תוכלי לצאת לראות אותה בבוקר, יקירתי.
התכוונתי.
התכוונתי לבקר.
היה לי יום נפלא...
ואני צריך להודות לך.
בואי למיטה, יקירתי.
אני באה.
את באה?
כן.
מה?
חשבתי שאת הולכת למיטה...
אני הולכת.
אני הולכת למיטה.
אז מה?
כל השאר ברור.
רק דבר אחד נשאר לא ברור בסיפור...
היעוד של גברת דלווי צריך להיפתר.
את לורה בראון.
כן, אני אמו של ריצ'ארד.
כמובן.
אני קלריסה ווהן.
בבקשה, כנסי.
חברתי סאלי נמצאת במטבח...
עם בתי.
אנחנו עורכות מסיבה.
עמדנו לערוך מסיבה.
היה לי מזל שתפסתי את המטוס האחרון מטורונטו.
אז זו המפלצת.
אני מקווה שאני עושה את הדבר הנכון,
מצאתי את המספר שלך בפנקס הטלפונים.
כן, היה לו אותו.
לא דיברנו לעיתים תכופות.
זה היה דבר נורא, הטלפון הזה...
היינו יכולים להיות משפחה גדולה.
אביו של ריצ'רד מת.
כן, הוא מת מסרטן בגיל די צעיר.
ואחותו של ריצ'רד גם מתה.
ברור שאני מרגישה לא ראויה.
לעזאזל עם ההרגשה הזו.
את שורדת... והם לא.
קראת את השירים?
הו, כן... הו... קראתי גם את הרומן.
תראי...
אנשים אומרים שהרומן קשה.
אני יודעת.
הם אומרים את זה.
אני יודעת.
הוא הרג אותי ברומן.
אני יודעת למה הוא עשה את זה.
זה כאב, כמובן,
אני לא אעמיד פנים שזה לא כאב.
אבל אני יודעת למה הוא עשה את זה.
עזבת את ריצ'ארד
כשהוא היה ילד.
עזבתי את שני הילדים שלי.
נטשתי אותם.
אומרים שזה הדבר הגרוע ביותר שאם יכולה לעשות.
יש לך בת.
כן.
אבל מעולם לא פגשתי את אביה של ג'וליה.
כל כך רצית ילד.
זה נהדר.
את אישה ברת מזל.
יש זמנים שאת לא שייכת
ואת חושבת שאת הולכת להרוג את עצמך.
פעם הלכתי למלון.
מאוחר יותר באותו ערב תכננתי תוכנית.
התוכנית הייתה לעזוב את משפחתי
כשהילד השני שלי יוולד.
וזה מה שעשיתי.
קמתי בקר אחד, הכנתי ארוחת בוקר...
הלכתי לתחנת אוטובוס, עליתי על האוטובוס.
השארתי פתק.
מצאתי עבודה בספריה,
בקנדה.
זה יהיה נפלא לומר
שאת מתחרטת על זה.
זה יהיה קל...
אבל מה המשמעות של זה?
מה זה אומר להתחרט
כשאין לך ברירה?
זה מה שאת יכולה לשאת.
זהו זה... אף אחד לא הולך לסלוח לי.
זה היה מוות.
בחרתי בחיים.
למה את לא מורידה את המעיל?
חשבתי שתרצי כוס תה.
שומו שמיים! תודה, יקירתי.
אני מרגישה כאילו גנבתי את חדרך.
אנחנו מפנים את האוכל,
אז אם את רעבה,
אני אכין לך משהו.
הו, תודה.
איפה תישני?
על הספה.
הו, מצטערת.
לילה טוב, יקירתי.
לילה טוב.
לאונרד היקר...
להסתכל לחיים בעיניים,
תמיד... להסתכל לחיים בעיניים...
ולדעת אותם... בשביל מה שהם...
סוף סוף לדעת אותם...
לאהוב אותם... בשביל מה שהם...
ואז...
לשים אותם בצד.
לאונרד...
תמיד השנים בינינו
תמיד השנים...
תמיד האהבה...
תמיד השעות...